Digital utställlning med bilder och citat från FREDA-mottagningens gruppverksamhet
för kvinnor utsatta för våld i nära relation.
Allt är svart just nu.
All kärlek jag fått under uppväxten finns i mina rötter
den kom han aldrig åt.
Han har tagit allt annat.
Det är ett fult dött träd
men rötterna kommer göra att trädet börjar växa igen.
Jag är rädd för vad han kan göra.
Även fast jag lämnat honom
känns det som att han fortfarande har kontroll.
Han behandlade mig som ett litet barn.
Jag satt som i en låda med små spikar.
Det var våld överallt.
Jag blundade.
Det blev mitt sätt att fly när han utsatte mig sexuellt.
Jag vill vara en hel människa
jag vill få vara så fantastisk som jag är.
Om jag träffar någon ny så får han vara som han vill
bara det känns bra för mig att stå bredvid honom.
Vem är jag, vem vill jag vara?
Jag vill vara det här trädet, stabil med mycket rötter
och en snygg krona.
Jag vill få vara mig själv och tillåtas att växa.
Solens strålar står för hoppet.
Jag ser ljuset genom det mörka mullret
som alltid finns där i bakgrunden.
Jag har alltid hittat egna lösningar
när han försökt förstöra och hindra mig.
Oavsett hur mörkt nyckelhålet har varit
så har jag alltid lyckats se ljuset på andra sidan.
Han kunde aldrig se saker från min synvinkel.
Många av hans ord hänger kvar.
Det är fortfarande svårt att bestämma saker själv
jag fick aldrig det för honom.
Och tårarna, det är mycket sorg kvar.
Det här är ett rum i vår lägenhet.
Jag fick vara många timmar där.
Han låste in mig
jag fick inte gå ut och jag fick inte ha min mobil.
Jag skulle be om ursäkt
om jag gjorde det så fick jag gå ut igen.
Frihet! Jag känner mig väldigt fri, men inte helt fri.
Jag har ramat in ordet på bilden och han försöker komma in där
men jag låter honom inte ta min frihet igen.
När jag inte ville ha sex med honom försökte han droga ner mig.
Men jag förstod vad han tänkte göra
och drack inte vattnet som han gav till mig.
Ibland låste jag ut honom och ibland släppte jag in honom.
Båda sätten var för att skydda mig från hans våld.
Han gick över mina gränser, han respekterade mig inte.
Jag gjorde mycket motstånd mot honom
det hjälper mig att tänka på det.
Det största är att någon lyssnat på min berättelse
och att få känna mig hörd.
Jag har fått berätta min historia, det här har hänt.
Jag har bearbetat en del
men mitt träd har inte blommat ut helt än
mina rötter är skadade.
Tystnad och kyla.
Jag stängde av, jag visade inga känslor, jag grät tyst.
Jag ville inte ge honom en reaktion.
Rädslan som fortfarande finns kvar efter separationen.
Jag hade precis sagt ifrån och blev rädd för vad han skulle göra nu.
Jag släckte ner hela huset, jag låste dörren, stängde av mobilen, jag gömde mig.
Jag kände mig dum.
Han kör ut bilen från garaget, hans ögon är kolsvarta av vrede.
Jag och vår dotter lyckas hoppa upp i en snöhög precis innan han försöker köra på oss med bilen.
Jag sitter i sängen och försöker ”stänga av” det som han skriker till mig.
Jag gör ett skydd runt mig själv.
Han står bakom den låsta dörren, han är hotfull och skriker.
Jag brukade sjunga för våran dotter för att lugna henne.
Hon säger ”mamma visst skyddar du mig”.
Jag kände mig maktlös och rädd. Som att det inte fanns någon utväg.
En känsla av ensamhet och mörker, jag räknas inte, jag finns inte, jag syns inte.
Ögonen syns inte på bilden, jag vet inte om det är för att jag inte ser eller för att jag inte finns.
Jag känner mig som ett gammalt krokigt träd även om jag inte är så gammal.
men erfarenheterna har gjort att jag känner mig äldre.
Ett höstträd.
Jag har känt mig deppig den senaste tiden men det är naturligt att träd tappar löv på hösten
sen kommer det nya löv till våren.
Han står och skriker. Jag sitter hopkurad i ett hörn.
Barnet är litet men samtidigt så stor.
Det är som att barnet får superkrafter och flyger upp i pappans famn
för att avleda honom och samtidigt skydda mig.
En kross med två knappar.
Den ena knappen är till för att medvetet skada,
den andra knappen skadar omedvetet,
men båda krossar.
Det ligger en person mellan krossen, blodet skvätter.
Hon är krossad, mosad, kontrollerad, sårad, skadad.
Hon sitter fast.
En gråsvart sten.
Jag gjorde mig själv till en sten.
Jag stängde av för att skydda mig.
Våran dotter vaknar tidigt,
jag har varit vaken hela natten med bebisen.
Jag ber honom gå upp med henne, han vägrar.
Till slut vänder jag ryggen mot honom och har bebisen framför mig.
Han börjar att knuffa och sparka mig.
Till slut sparkar han mig ut ur sängen.
Alla vaknar och det blir kaos.
Sorg. Alla tårar.
Ångesten i kroppen.
Det känns som att få iskallt vatten över sig.
Kylan i bröstet. Isbitar i magen.
Det är mörkt, blått och kallt.
En flod av känslor.
Alla fina känslor förvandlades till grått,
allt kändes grått.
I floden rinner känslor av mörker.
Men på sidan om finns även känslor av kärlek.
Samtidigt fortsätter världen som vanligt för alla andra.
Jag sitter i en bubbla,
jag håller i min sexualitet men jag har inte hittat den än.
Så många har skadat den sedan barndomen.
Det går att ta sig ut ur bubblan men inte ännu.
Hans öga, krysset står för död.
Min kärlek och medlidande för honom försvann.
Hans öga blev min rädsla.
Jag gör ett skydd runt mig och barnen.
Han står därutanför, han är färglös och stor.
Mitt träd är vridet och knöligt.
Flera grova rötter finns kvar.
Några är tunna och skadade men ingen ser dom.
Det har börjat växa mycket grönt igen.
Det blåser lite men rötterna gör att mitt träd står stadigt.
En cykeltur med barnen.
Vilken frihetskänsla!
Jag köpte en cykel med cykelvagn och nu kunde jag äntligen storhandla själv,
jag var inte beroende av honom längre.
Han har hackat hål i min stam och försökt fälla trädet.
Då vissnade bladen och började att falla av.
Nu växer det nya blad högre upp och det växer blommor ur hacket,
så som det kan göra i en grushög.
En solros som plötsligt växer upp.
Jag är färgrik, sprallig och glad utåt.
Det mörka finns där under men det kommer förhoppningsvis att falla av.
Pengar, makt och elände.
Det är svårt att vara tjej i den världen.
En diskussion i bilen om uppfostran och mina tankar..
”vem är det jag skaffar barn med?”
Jag gick in i relationen med en sund röd kärlek.
Han kom med sitt svarta, kletiga, geggiga och tog över.
Men det röda pressade bort det svarta som till sist tvingades droppa ut.
Att leva i relationen var som att ständigt gå på lina över ett avgrundsdjupt svart hål,
utan möjlighet att ta sig därifrån eller att välja en annan väg.
Att ständigt behöva balansera och korrigera både ord och handling för att slippa hamna i avgrunden.
För vem vet egentligen vilket mörker som väntar där nere?
Man vet bara att det blir värre än sist man ramlade ner.
Jag är instängd trots att dörren är öppen och nyckeln ligger på golvet.
Jag är inlåst och isolerad både i rummet och i relationen.
Mitt träd har tappat alla löv och kvistarna är avbrutna på ena sidan.
Man måste tappa alla löv för att nya skall kunna komma.
Det är bara halva trädet som lever nu.
Han har planterat så många dumma tankar om mig själv i mig.
Ibland vet jag inte vad som är mina tankar och vad som är hans ord om mig.
Jag behöver någon att spegla mig mot.
Någon som kan bekräfta att ”det där är inte du”.
Jag har sett vem han är, en liten person som gör andra illa.
En ensam person.
Han visar sitt rätta jag varje gång han agerar.
Jag tror inte längre på att han har rätt att definiera mig.
Det är bara jag som har rätt till det.
Det var en mur som hindrade mig att lämna relationen men nu har jag tagit mig över muren.
Muren står kvar, men nu skyddar den mig mot honom.
Det är moln och blixtar på andra sidan där han är kvar och härjar.
På min sida om muren är det grönt och blommorna växer.
Jag kom att tänka på en händelse som var i början på slutet.
Jag var ute med vänner och han skickar det här smset.
Jag kände att jag måste gå hem direkt, han har gjort så här en gång tidigare.
Han är jättearg när jag kommer hem.
Det här blir början på slutet.
Han är stor. Jag är liten, ensam och rädd.
Bilden symboliserar hot, skräck och sexuellt våld.
Mitt träd har mest gråa löv för jag mår så dåligt.
Men det börjar komma något grönt också.
Tårar och undertryckta känslor finns under jorden,
i mina rötter.
Jag brukade be om ursäkt fast det inte var jag som gjort fel.
Jag gjorde det för att han skulle lugna ner sig.
Men i mitt huvud så tänkte jag ”Förlåt för att DU är dum”.
Luleå kommun (kommunvapnet i bild)